Resincronizare web-dl: badtin33
Sunt jurnalist, Robert, te asigur.
Nu prea mă interesează fanteziile tale.
Tu, Daniel Defoe, eşti scriitor.
Însăşi destinul tău te va face
să scrii despre povestea remarcabilă a acestui om,
istoria unei lupte intense,
a unei extraordinare prietenii, a unei iubiri neţărmurite
pentru acesta lume.
Bine, bine.
Plină de viaţă, de moarte, de pasiune.
Ai putea chiar să o publici
pentru teatru, domnule.
Spune-mi, deci...
ce importanţă ar putea avea această minunată poveste...
pentru un biet scriitor ca mine?
Pentru că, Daniel...
tu eşti bietul meu scriitor favorit.
Şi asta ce mai e?
Jurnalul abia descoperit al lui Robinson Crusoe.
Deci toată povestea asta e adevărată?
Fiecare cuvinţel.
O odisee a unui încăpăţânat om al mării.
Citeşte acest jurnal, Daniel.
Sunt sigur, domnule, veţi descoperi un mare interes...
în povestea lui.
...Şi uite-aşa începe povestea mea...
asemenea multor altor poveşti, cu o femeie.
Atât cât mai ţin minte...
Mary McGregor şi cu mine am decis să ne căsătorim.
Însă, în timp ce familia McGregor era una prospera...
nu acelaşi lucru se putea spune şi despre familia Crusoe, din păcate.
Drept rezultat, femeia pe care o iubeam atât de mult...
a fost logodită, împotriva voinţei ei...
dragului meu prieten Patrick Connor.
Pentru că Patrick ştia despre legătura noastră de-o viaţă...
a refuzat să o elibereze pe Mary de acest aranjament.
Nu aşa se va termina, Patrick.
Atunci, cum?
Să rup logodna şi să-mi fac familia de ruşine?
Patrick!
Parcă eram prieteni.
Asta nu mai contează deloc acum?
Suntem încă prieteni, Crusoe.
Dar nu pentru mult timp.
Să luptăm atunci.
Ea va fi soţia mea, Robin.
E voia lui Dumnezeu.
Ştii că eu şi Mary suntem împreună încă din copilărie.
Patrick!
Nu te băga, James.
Eu nu sunt precum fraţii tăi, Patrick.
Nu fi ca fraţii tăi.
Nu o să fiţi împreună niciodată!
Patrick!
Nu! Nu, nu.
Dumnezeul meu, iartă-mă.
E mort, domnule.
Ucigaşule.
Încălecă, domnule.
Nu o să plec.
Plecaţi, domnule, acum!
Ucigaşule!
Bineînţeles că ştie, că nu-l iubesc.
I-am spus mereu.
A acceptat luptă.
Amândoi aţi vrut asta, Robin.
Despre ce vorbeşti, Mary?
Crezi că aş fi vrut să-mi ucid prietenul?
Am mers prea departe.
Ai acceptat provocarea.
Un om înţelept ştie şi altceva în afară de luptă, nu?
Fratele său a jurat răzbunare.
Păi au făcut-o deja.
Era prietenul meu, Mary.
Niciodată n-am avut atâta...
încredere în Patrick.
Acum trebuie să pleci.
Acum nu mai eşti în siguranţă.
Va mai fi ceva sigur pentru mine vreodată, Mary?
Timpul va vindeca asta, Robin.
O să explic familiei lui Patrick.
Ei vor înţelege.
Mergi cu vizitiul.
E de încredere.
O să te ducă la Edinburgh...
şi se va ocupa de siguranţa ta.
Să te întorci mai înţelept după toate astea.
Peste un an... mă voi întoarce.
Şi în sfârşit ne vom căsători.
Dacă vor fi însă 13 luni, Robin...
ar trebui să mă mărit cu altul?
Te iubesc.
O să te port întotdeauna în gândul meu.
Un an...
Nu mai mult.
Şi uite-aşa am luat drumul mărilor...
singurul loc în care mă puteam simţi în siguranţă.
Multe luni am hoinărit pe marile oceane ale lumii.
Am ancorat pe nenumărate insule, cu aşa un aer misterios...
sub Steaua Sudului.
Înotam cu sirene...
şi conduceam fabuloase încărcături...
pline de mătăsuri şi grâne, jad şi mahon.
Odată, chiar până şi...
un cargo cu sclavi.
Destinul făcuse din mine un om fără tara...
nu fără motiv însă.
Posibil că serviciul în slujba Majestăţii sale,
trecutul meu academic
sau umila mea pregătire în istorie
să-l fi determinat pe căpitanul vasului să-mi ceară
să scriu despre această călătorie.
Intră.
Complimente din partea căpitanului, dle. Crusoe.
Mulţumesc. Trage usa.
Moartea lui Patrick, ce a dus la exilul meu...
sau Mary, şi gândul că...
ne vom căsători la întoarcerea mea...
m-au călăuzit şi m-au făcut să rezist de-a lungul întregii călătorii.
Mica noastră navă a întâlnit şi înfruntat...
pe ocean vreme rea cu valuri uriaşe.
De multe ori furtuna dura o săptămână sau chiar mai mult...
şi eu deveneam şi mai încrezător...
în pregătirea căpitanului şi a echipajului său.
Se vede ţărmul?
Chiar în faţă.
Adăpostiţi-vă, sire.
Dă-i înainte, dă-i înainte.
Pupa înainte.
Închideţi bocaporturile!
Da, domnule.
Vino încoace!
Dumnezeule!
Doamne!
Ieşiţi afară!
Salvează-te ! Salvează-te!
Daţi-mi mâna!
Nu vă prostiţi, domnule! Daţi-mi mâna!
Acum! Daţi-mi mâna!
Mikey, ajutor!
Păşind pentru prima dată...
pe acest pământ străin...
mă cuprinse neliniştea.
Începeam să-mi dau seama despre gravitatea condiţiilor în care mă găseam.
Hei!
Nu!
Conducandu-mi foştii camarazi pe ultimul drum...
mărturisesc că mă gândeam cu groază la situaţia mea.
nu ştiam pe ce pământuri fusesem aruncat...
în ce ţară, sau în care naţiune...
Nu mă vedeam trecând peste o singură noapte măcar...
darămite o săptămână...
sau o lună.
Prima noapte mi-am petrecut-o încercând să-mi închipui...
la ce eventuale pericole aş fi putut fi expus...
şi nu puteam adormi, gândindu-mă...
cum aş putea supravieţui în următoarea zi...
fără hrană sau arme, sau fără să am pe cineva cu mine.
Însă, odată cu răsăritul soarelui, şi cu moralul un pic refăcut...
mi-am dat seama că scheletul corăbiei noastre
fusese purtat mult mai aproape de locul în care naufragiase iniţial.
La bord puteam găsi hrană şi băutură pentru a supravieţui.
Lucrul ăsta mi-a mai adus speranţă.
Hei?
E cineva pe-aici?
Am observat că vasul era eşuat pe recif...
şi că era umplut cu apă doar la jumătate.
Partea din faţă era la suprafaţă...
şi acolo am găsit praf de puşcă şi arme...
şi provizii.
Găsisem până şi lada tâmplarului.
Fiind un gentleman, aveam o oarecare experienţă...
cu uneltele.
Cu toate acestea, acolo şi atunci mi-am dat seama...
de lucrurile pe care le ştiam.
Barca vasului "Ione"...
fusese distrusă în timpul furtunii...
dar am găsit o parte din ea pe punte.
Am folosit-o la construcţia u nei plute.
Mulţumită mareei şi a unei brize uşoare...
am reuşit să ajung la ţărm cu umila mea ambarcaţiune.
Am început să devin mândru...
de ceea ce puteam face... măcar.
Şi atunci acceptat ca norocul fusese de partea mea.
Aveam destule provizii să-mi ajungă cel puţin pentru o lună...
lemn bun şi unelte, chiar până şi companie,
în persoană bătrânului câine al căpitanului, pe nume Skipper.
Prinde-l, Skipper.
Gata. Nu-ţi mai dau.
De-acum încolo să-ţi cauţi de mâncare singur.
Acum făceam zilnic excursii...
departe de ţărm.
Intrând din ce în ce mai adânc...
în interiorul domeniului meu.
Ştiu că navigasem la doar puţine mile...
de coastă Guineei...
şi mă gândesc la posibilitatea...
că locul în care mă aflu să fie în vreun fel legat de continent...
unde-aş fi putut întâlni ceva civilizaţie umană.
Sunt pe o insulă.
Pentru a putea vedea în orice moment
vreun vas ce-ar putea trece prin apropiere...
m-am gândit să mă instalez...
cât mai aproape de coastă.
Săptămânile se transformau în luni...
şi nu văzusem încă nici o navă.
Dar credeam cu tărie că o să se-ntâmple.
Un vas tot trebuia să treacă,
mai devreme sau mai târziu.
Skipper!
Taci. Taci, Skipper.
Dumnezeule.
Hei, întoarce-te !
Întoarce-te!
Aici sunt!
Sunt aici! Întoarce-te!
Foc! Foc!
Foc! Întoarce-te!
Te rog, Te rog!
Te rog, întoarce-te!
Întoarce-te! Sunt aici!
Din acel moment mi-am dat seama...
că nu trebuia să mă mai bazez pe şansă,
destin, sau vreo intervenţie divină...
pentru a supravieţui...
ci doar pe mine însumi,
ca om.
Şi cu trecerea timpului, mi-am dat seama...
că a început să-mi placă insulă, micul meu regat.
Nu m-am împăcat însă cu ideea de a-mi petrece tot restul vieţii pe o insulă.
Chiar şi aşa, gândurile mele se îndreptau continuu...
spre ceea ce lăsasem în urmă.
Skipper! Vino aici.
Ceea ce-o să auzi...
este cel mai frumos sunet din lume.
Spiritul scoţian.
Întoarce-te, atunci...
Amintirile despre Mary mă făceau să cred...
ca într-o bună zi aveam să mă întorc.
Am ridicat un monument, pentru a marca venirea mea aici.
după care am încercat să-mi reamintesc cu exactitate
zilele, săptămânile şi lunile...
ce trecuseră, de când ajunsesem pe insulă.
Un an, Skipper.
Un an întreg.
Câte fantezii mi-au trecut prin minte,
gândindu-mă la siguranţă "castelului" meu...
luând fiecare tufă sau copac drept om...
cuprins de o teroare de neimaginat...
Satana însuşi luase forma umană...
şi a lăsat o urmă pe ţărmul meu.
De undeva de pe insula se auzeau sunete pe care credeam...
că nu le voi mai auzi vreodată.
Voci de oameni, mai exact...
dar voci cum nu am mai auzit până acum.
Rămâi! Rămâi aici!
Nu te teme.
Îţi sunt prieten.
Sunt un prieten.
Dă-mi-o!
Haide.
Înapoi!
Ce naiba faci?!
Ţi-am salvat viaţa!
Vreau să-ţi fiu prieten.
Cum să te fac să înţelegi?
Prieten.
Sunt prietenul tău.
Mâncare.
Da.
Hrana.
Mâncare, mâncare!
Un cadou. Pace.
Ah, vrei arma...
Nu. Este foarte puternică.
Şi dacă vrei să mi-o iei...
o să-i folosesc puterea pentru a te ucide...
şi nu vreau să te ucid !
Eşti prietenul meu.
Mâncare.
Nuuu!
Blestem.
Cum puteam să-mi închipui...
că pot fi prieten cu sălbaticul ăsta?
Abia acum îmi dădeam seama că venea de pe altă lume...
sigur una condusă de Satana.
Eu, Robinson Crusoe...
voi domni şi îmi voi apăra regatul ...
împotriva oricărei nenorociri.
Skipper! Skipper!
Pregăteşte-te.
Se pare că avem un duşman păgân...
cu noi pe insulă.
S-ar putea ca acest păgân să nu ştie...
dar adversarul său era soldat odată...
medaliat cu rangul întâi în strategie,
în artele militare.
Cu greu pot descrie conflictul meu emotiv.
În aceşti doi ani...
nu am avut altă fiinţă umană drept companie...
iar acum suntem duşmani.
Vânător şi vânat.
Şi el e acolo...
undeva pe insula mea.
Departe de mine, negru păgân şi nenorocit!
Lasă-l acolo.
Lasă naibii ăia acolo.
Mă auzi?
Aşa.
Zboara-ţi naibii creierii.
Vino încoace. Dă-mi mie chestia aia.
Dă-mi...
Asta-i.
Dă-mi arma.
Dă-mi naibii arma aia!
Hai, hai.
Îţi voi da asta. Priveşte. Priveşte !
În picioare.
În picioare !
Bine, încetişor.
Înţelegi ce e pericolul?
Moarte?
Cine eşti?
Ce eşti?
Uite.
Uite!
Fără dubii că era un sălbatic...
dar păream deja că doi prieteni.
Cu timpul, poate-l fac să renunţe la păgânismul său...
Posibil ca asta să fie misiunea mea.
Cum te numeşti?
Ce zici de Hamish?
Aveam un frate pe care-l chema Hamish.
Ce-i azi? Marţi?
Nu, nu e. Este vineri.
Vineri.
Stăpâne.
Vineri.
Stăpâne.
Vineri.
Aşa...
Vineri.
Tu dormi aici.
Tu dormi...
aici.
Doar până dimineaţă.
Mâncare.
Stai aici.
M-mancare.
Stăpâne.
Rămâi.
Rămâi, rămâi.
Vino aici.
Am greşit cu acest sincer biet sălbatic,
şi îmi pare foarte rău.
Devinea clar pentru mine...
că nu puteam găsi o creatură mai bună...
pentru a fi subiectul rolului meu binevoitor.
Cel puţin...
aşa vedeam lucrurile atunci.
Vineri a devenit stabil şi silitor
în munca sa,
şi părea să deţină secretul
în plantarea şi recoltarea culturilor noastre.
Ba chiar, spre surprinderea mea, a început să-mi dea lecţii.
În schimb, eu am hotărât
să-l învăţ pe Vineri engleza regală.
Şi după şase luni...
m-am mirat că a învăţat limba
cu aşa mare dibăcie.
Alte lucruri privind educarea lui Vineri, însă,
s-au dovedit a fi mai anevoioase.
Vineri, vreau să vorbim despre Dumnezeu.
Dumnezeu?
Făcătorul tău. Cel care te-a creat.
Dumnezeu.
El a creat totul. El te-a creat pe tine.
Pokya.
Pokya?
Pokya Dumnezeu.
Ia te uită.
Demult, nu pământ... doar apă.
Asta-i în "Origini".
Pokya trăieşte în apă.
El făcut Timpopo.
A făcut Soarele şi Luna, da.
Soarele şi Luna s-au căsătorit.
Au făcut copil... băiat.
Au făcut toţi băieţi. M-a făcut pe mine.
Nu. Dumnezeu te-a făcut pe tine.
Pokya.
Nu poţi venera un crocodil.
De ce nu?
Dinte de crocodil.
Acest crocodil...
acest Pokya...
te învaţă să mănânci carnea duşmanilor tăi?
Te face puternic.
Mănânci peste, înoţi bine.
Mănânci şopârlă, te caţeri bine.
Mănânci inima, devii puternic!
Asta-i o blasfemie păgână, Vineri !!
Adevăratul Dumnezeu e mai mare şi mai puternic.
Adevăratul Dumnezeu e iubire.
El ne învaţă să ne iubim inamicii.
Pokya...
nu prea-i bun.
Arată-mi-l pe Dumnezeu.
Nu pot să ţi-l arăt pe Dumnezeu.
Eu ţi-l arăt pe Pokya. Tu pe Dumnezeu.
Nu-l poţi vedea pe Dumnezeu.
El este în spirit.
El este în suflet.
Văd spirite în copaci.
Le văd în peşti şi animale.
Peste tot le văd.
Aici.
Aici e Dumnezeu.
Asta este dovada vie a lui Dumnezeu.
Cuvintele sale sfinte.
Ăsta este testamentul intru dragostea şi înţelepciunea Sa...
Planul său dumnezeiesc... aici.
Unde? Nu-l văd pe Dumnezeu.
Păi nu... trebuie să o citeşti.
Uite ce-ai făcut, sălbatic nenorocit.
Prostia asta şi sufletul tău...
să fie blestemate la chinurile eterne.
Nu-mi place Dumnezeul tău.
Tu nu-mi placi.
"Iartă-i pe cei ce păcătuiesc împotriva noastră"...
"şi împotriva Ta, Doamne."
..."Împotriva ta."
Ştiam că o să regret fiecare cuvânt rostit.
Dacă Vineri era cel mai bun lucru al întâlnirii noastre...
Nu ştiu, dar aveam un motiv întemeiat...
să mulţumesc destinului ce m-i la trimis să mă servească.
Şi uite-aşa, sunt din nou singur.
Mă descurc şi fără el.
Mănânc pe săturate, o duc destul de bine...
dar am început să simt lipsa companiei lui.
Au trecut câteva săptămâni, de-acum.
Din când în când ne întâlnim,
dar nu vorbim, nu comunicam.
În studiile mele istorice...
am citit despre confruntările religioase...
ce au năpăstuit omenirea încă de la început...
şi ce trist, mă gândesc...
ca în acest univers în doi...
tot religia ne-a condus spre acest "război" al nostru.
Trebuie să fac ceva.
Vineri!
Nu putem continua aşa. E absurd...
amândoi pe insula asta nenorocită,
fără să vorbim,
fără să împărţim ceea ce avem.
Îmi pare rău pentru cele spuse...
sau pentru ce-am făcut.
Eram furios.
Îmi cer scuze.
Eu vreau să te întorci.
Peste bun.
Mănâncă.
Uite-aşa.
Asta e. Haide, haide.
Aşa. Haide.
Aşa că acum eram trei...
şi auzeam din nou râsete omeneşti,
al lui şi al meu.
Haide.
Gata.
Mai e un pic.
Dă-te mai încolo.
Mai încolo.
Du-te tu în apă. Vor veni şi ei după tine.
Să-l luăm pe ăsta mare. Al tău e mai mare.
Câştigător.
Nu am putut uită cine
a făcut că Vineri să vină pe insula mea...
şi nici ca ei s-ar putea reîntoarce.
Nemurii, se pare, erau tribul dominant
pe insula lui Vineri
şi Vineri ar fi fost oferit de însăşi semenii săi
drept tribut acestor sălbatici.
Praf de puşcă...
pentru arma.
Asta e.
Putere.
Pentru asta vin Nemurii?
Pare a fi puternic.
Face mari războinici.
Deci, se vor întoarce.
Şi sunt hotărât să fiu pregătit.
Precum vânătorul ce întinde capcane pentru prada sa...
le pregătim "bun-venitul" nostru.
I-am explicat lui Vineri...
că e vorba de magia omului alb, în cazul ăsta...
el se asigura că duşmanii săi
îl vor întâlni pe Pokya...
mai devreme decât ar fi anticipat ei.
Skipper!
Doamne...
Mulţumesc pentru timpul petrecut...
cu această fidelă creatura.
Mi-a fost prieten.
Skipper merge în raiul lui Crusoe?
Câinii nu au suflet, Vineri.
Numai oamenii au suflet muritor.
Numai oamenii merg în Rai.
Păcat.
Câine bun.
Vineri îl roagă pe Pokya...
să aibă grijă de sufletul câinelui.
Pokya!
Pokya... ay!
Lecţia de umilinţa
nu e uşoară pentru un spirit încăpăţânat.
Pokya!
Odată, credeam că doar eu cunosc calea cea dreaptă.
Pokya!
Acum, nu mai sunt atât de sigur.
Pokya... ay!
Nemurii se vor întoarce.
cu noua luna,
mulţi, mulţi războinici vor veni.
Să faci magia.
Dar nu pot lupta cu toţi odată.
Putem construi o barcă.
Să plecăm. Plecăm pe insula ta.
Nu.
Nu putem pleca pe insula mea.
De ce?
Nu putem. Niciodată.
Sunt un om mort.
Insula oamenilor morţi.
Păi, va fi dacă rămânem aici.
Construim barca.
Pleci pe insula ta.
Măcar de-aş putea.
Insula mea e de partea cealaltă a lumii...
La multe, multe luni depărtare.
Cum se cheamă insula ta?
Britania...
Marea Britanie.
Britania.
Da. Noua Brittany.
Ai auzit despre Britania?
Nu prea mult...
O lună, poate.
Adică Nouă Britanie?
Noua Britanny.
Pe numele adevărat, Oamockapeet.
Oamenii albi o numesc Nouă Brittany.
Ai mai văzut oameni albi înafară de mine?
Tatăl meu mi-a vorbit despre oamenii albi, acum mult timp.
Nu de bine.
Oamenii albi iau cu ei mult...
şi nu dau înapoi.
Iau pământ, iau oameni...
Oamenii Tonga.
Ai fac sclavi.
Tu nu eşti un om alb, stăpâne.
Tu eşti un om bun.
Dar dacă insula ta e aproape de New Britain...
facem o barcă, şi putem merge acolo.
Nu pot.
Nu mă întreba, stăpâne.
Nu mă numesc stăpâne!
Numele meu e Robinson Crusoe.
Rob...
Robina Crus...
Crusoe, da.
Ce fel de nume e stăpâne?
De om alb.
Sunt sclavul tău?
Nu.
A fost o greşeală.
Nu sunt sclavul tău!
Nu.
Nu, nu eşti sclavul meu.
Suntem prieteni, şi putem rămâne prieteni...
dar putem construi o barcă.
Putem construi o barcă şi plecă de-aici!
Construieste-o tu!
Mi-ai salvat viaţa.
Nu te pot ucide...
dar mă voi omorî eu!
Atunci rămâi şi mori pe insula asta...
dar eu voi face o barcă...
şi voi trăi!
Şi astfel, stupidă mea aroganta...
m-a lăsat fără dragul meu tovarăş pentru a doua oară...
şi iată-mă din nou singur.
Dacă ce spune Vineri e adevărat,
sunt la mai puţin de o lună de navigaţie de Noua Britanie,
una din coloniile Maiestăţii Sale
pe coasta Noii Guinee.
Timpul era însă scurt.
Trebuia să plec până la următoarea lună plină...
şi anotimpul taifunelor se apropia cu repeziciune.
Ştiam că trebuia să plec cât mai repede,
ori ratăm şansa asta,
dacă nu cumva o făcusem deja.
Cât de mult regret cuvintele mele egoiste.
Sunt pe cale
să nu-mi mai revăd prietenul niciodată.
Nu sunt sclav!
Ştiu, Vineri!
Tu eşti prietenul meu!
Îţi spun numele spiritului meu.
Doar spiritul, eu, şi marele Tonga ştim asta.
De ce mi-ai spus asta?
Crusoe a dăruit viaţa.
Nu spun mai mult.
Îţi dă puterea păsării.
Zboară uşor, şi se aşează.
Repede!
Temându-mă că furtuna asta ar putea fi
mai violentă decât cea care m-a ţintuit pe acesta insulă,
ne-am strâns lucrurile
şi tot ceea ce am împărţit în colibă.
Am aşteptat împreună ca furtuna să se mai liniştească,
dar aceasta devenise şi mai sălbatică
decât până atunci.
Nu mai e timp pentru altă barca.
În curând, Luna va fi mare.
Vin Nemurii... mulţi, mulţi războinici.
Bine, păi, nu avem unde să ne ascundem aici.
Trebuie să-i înfruntăm.
Putem muri.
Ce importanţă are... Toţi oamenii mor.
Ceea ce contează e felul în care mori.
Atunci, să murim ca nişte războinici.
În timpul ultimei luni pline,
eram conştient că o parte din Nemurieni fugiseră,
scăpând capcanelor noastre,
aşa că de data asta
duşmanul ştia că suntem aici.
Singurul aliat ne-ar putea fi isteţimea
şi praful de puşcă ce ne mai rămăsese.
"Tatăl Nostru, care ne eşti în ceruri...
Sfinţească-se numele Tău".
"Şi dă-ne nouă astăzi pâinea cea de toate zilele."
"...şi ne iartă nouă păcatele...
cum şi noi iertăm greşiţilor noştri".
"Şi nu ne duce pe noi în ispită...
...şi apără-ne de ce-i rău"...
"al tău e regatul, puterea, şi gloria"...
"În vecii vecilor,
Amin."
CRUSOE: Uhh.
Nu ştiu cât timp am stat întins acolo...
în timp ce Vineri se ocupă de mine.
Am simţit o mică durere,
în timp ce frigul îmi cuprindea fiecare părticică a corpului.
Nu, nu, nu, nu...
Nu vreau să mor aici.
Rămâi cu mine până...
te rog, da?
După care întoarce-te înapoi la ai tăi.
Nu mă pot întoarce... niciodată.
Trebuie.
Vineri e un om mort.
Nu pot pleca de-aici.
Sunt mort pentru poporul meu.
Sunt tanwuan.
Asta-i insula celor morţi.
Nimeni n-a mai plecat niciodată de-aici.
Nu vreau să mor aici.
Pntru că a fost oferit pentru sacrificare,
Vineri era considerat mort pentru poporul său,
de multe ori, un destin mai rău decât moartea
atâta timp cât nu poate fi acceptat
de către semenii lui.
În mod ironic, acest om mort
era singura mea speranţă să trăiesc.
Vineri.
Mary.
Robin.
Mary.
Mary. Mary.
Mary, Mary, Mary.
Nu, nu. Nu.
Nu, nu.
Trăieşti.
Nu.
Vineri are grijă de tine.
Nu.
[Mutters]
Unh!
Aah!
Friday...
take you home.
Aye, home.
Nemaiavând provizii,
şi, în cazul meu, nici măcar puterea
de a mai vâsli către Nouă Britanie,
eu şi Vineri ne-am îndreptat către insula lui, care era mult mai aproape.
În timp ce Vineri spera
că semenii săi să mă vindece,
însăşi încrederea sa în asta devenea tot mai mică.
Nu pot număra zilele petrecute pe mare.
Cu voia lui Dumnezeu,
am navigat sub vânturi domoale,
şi, avându-l pe Vineri drept călăuză,
am ancorat în siguranţă pe ţărmul insulei sale.
Vineri!
Te vei simţi mai bine.
Ea are frunzele magice.
îţi mulţumesc.
Soţia ta?
Netwuana.
A fost soţia mea.
M-au crezut mort, după ce m-au luat Nemurii.
Nu te întorci, se mărită cu alt bărbat.
Sunt un spirit malefic?
Ei cred că eşti negustor de sclavi.
Adesea, oameni albi au venit
şi au luat mulţi războinici şi femei tinere, drept sclavi.
Mi-au luat fiul.
Oh, Vineri....
Ei cred că te-am adus
să-i faci sclavi.
Dacă sunt un spirit rău...
ea de ce mă ajută?
Eşti bolnav.
Nu e bine să ucizi un om bolnav.
Aduce ghinion.
Se roagă zeilor.
Aha...
Şi ce spun ei ?
Vom lupta. Unul dintre noi va muri.
Dacă te ucid eu,
pot să rămân..
Dacă mă ucizi tu, poţi pleca.
Nu te pot omorî.
nu o să te ucid.
Sunt un om mort.
Fără soţie, fără copil.
Mai bine mor ca un războinic.
Nu o să mă lupt cu tine.
Trebuie...
în caz contrar, ne ucid pe-amândoi.
Nu pot face asta!
Dumnezeule Mare......
Dacă o merit, primeşte-mă în paradis.
Mă ucizi şi trăieşti.
Nu pot ucide un prieten.
Fă-o!
Fă-o.
Haideţi.
Înainte.
Pe aici. Haideţi.
Haide, voinicule.
Sălbaticii ăştia nu te pot încălzi acum.
Nu!
Şi iată, soarta a lăsat
surpriza cea mare la final.
Asemeni duelului ce m-a făcut să las în urma tara natală,
iată, o altă luptă între prieteni
îmi grăbeşte întoarcerea.
Libertatea avea să mi-o aducă
omul ce mi-a ucis prietenul,
răpindu-i oamenii şi familia.
Haide, haide, tinere.
Negustorii de sclavi m-au îngrijit,
şi m-au debarcat, în siguranţă, la Lisabona.
Acolo, m-am îmbarcat pe un vas comercial.
După şase ani de la plecarea mea din Scoţia,
am revenit acasă.
El ţi-a înmânat jurnalul...
Da.
Robert... trebuie să-l public.
Îţi lipseşte, nu-i aşa?
El mi-a salvat viaţa.
M-i te-a adus înapoi.
Un hoinar?
Probabil.
Şi uite-aşa, eu şi Mary ne-am căsătorit şi am întemeiat
familia pe care am dorit-o.
Am fost binecuvântaţi cu fericire şi bunăstare,
dar...
pentru tot restul zilelor mele,
mă voi gândi îndelung
la cel ce mi-a dăruit cel mai mult dintre toţi,
viaţa mea...
când am totul şi nimic,
rămâne totuşi prietenia lui,
până la moarte.
Traducerea şi adaptarea: Gabi Năstase aka. Stroakle
Resincronizare web-dl: badtin33
Subtitrare descarcata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania